Marti on julge ja ettevõtlik mees. Ta ostis Mustamäele ajahambast puretud korteri, et see esmalt täielikult maha lammutada ja siis uhiuueks hubaseks koduks üles vuntsida. Tööd oli meeletult, aga tulemus väärib pingutusi.
Sellesse Akadeemia tee korterisse sisse astudes võtab sisenejaid vastu avar, hele, õdus ja valgusküllane korter. Kui ei oleks pilte näinud, ei oskaks arvatagi, et alles üle-eelmisel suvel oli elutoa asemel hunnik ehitusjäätmeid ja kogu praegu vastu vaatava kodukese on peremees Marti Tellas ise oma kätega ehitanud.
![](http://f10.pmo.ee/GGtHMBcSh9hvU1cUtT5NRzoRCeU=/405x0/filters:format(webp)/nginx/o/2024/05/30/16108978t1h5d49.jpg)
«Algne plaan oli teha kapitaalne remont, mille ma ka tegin, ainult et planeerisin sellega hästi kiiresti valmis saada,» naerab Marti oma esimesi visioone.
Muuseumivääriliselt ajastutruu
«See korter oli iseenesest elatav, mõni asi isegi ilus,» alustas Marti algusest. «Näiteks oli maas päris ilus tammeparkett. Küll nõukaaegne, lippide vahed tolmurulle täis ja kohati naeltega maha löödud, aga kena. Vannituba oli kohutav – pott ja vann olid küll tavalised, aga kõik muu oli jäänud ajast, kui see maja ehitati. Üldse oli selles kodus palju algset – korteril oli alates 1963. aastast üks ja seesama omanik,» kirjeldas ta olusid, millega tuli hakata rinda pistma. «Vahetatud oli WC-pott. Ühistu oli midagi vannitoa püstakuga teinud - osa šahti seinast koosnes soome papist ja elutoas oli üks kord tapeeti vahetatud.»
Kui korteris ringi vaadata, näeb kohe, et planeering ei ole tavapärane paneelmajade stiil. «Väikeplokkmaja, mitte paneelikas,» parandas mees heatujuliselt ajakirjanikku ja luges ette muudatused, mis ta ette võttis. «Siin ei ole algsest korterist peale kandvate- ja välisseinte eriti midagi alles. Ka magamistoa ukseaugu liigutasin teise kohta.»